Віктор Дворецький, приятель дітей з інвалідністю, спілкується з вихованцями Білоцерківського дитячого будинку-інтернату
Зробити перший крок комусь на зустріч, запропонувати підтримку – завжди складно. Якщо це дитина з інвалідністю чи молода людина з особливими потребами – складно тому, що буденне життя в Україні не надто пристосоване до їхніх потреб і можливостей, тож, досвіду спілкування часто-густо бракує. Але 19 грудня – день святого Миколая – надихає зробити хоча б перший крок до зближення, взаєморозуміння і допомоги. А досвід людини, яка уже понад 11 років є приятелем дітей з інвалідністю Білоцерківського дитячого будинку-інтернату, може бути безцінним.
Знайомтеся: Віктор Дворецький. Старший науковий співробітник Білоцерківського краєзнавчого музею, пресвітер релігійної громади адвентистів сьомого дня, а головне – приятель вихованців Білоцерківського дитячого будинку-інтернату (Білоцерківського ДБІ), де перебувають діти із важкими формами інвалідності. Чому саме зараз досвід Віктора та його однодумців є надзвичайно важливим для суспільства? Тому що в Україні триває реформа інтернатних закладів, і громади усе активніше залучатимуться не лише до надання необхідних соціальних послуг дітям з інвалідністю та сім’ям з такими дітьми, які потребують підтримки та допомоги, а й до включення дітей та людей з інвалідністю в життя місцевих громад.
Білоцерківський ДБІ став одним із 8 інтернатних закладів Київщини, трансформація якого відбувається зокрема в рамках проекту «Модернізація системи соціальної підтримки населення України» спільно з Міністерством соціальної політики України та Київською обласною державною адміністрацією за підтримки Світового банку. Один із напрямків роботи – цілеспрямована співпраця із людьми, які прагнуть підтримати вихованців з інвалідністю і активним спілкуванням теж. Наприклад, у форматі «приятель дитини з інвалідністю».
Майже кожний може долучитися до соціалізації та розширення можливостей дітей з інтернату, вважає Віктор, і ділиться власним досвідом.
- Розпочніть із знайомства з керівництвом та вихователями інтернатного закладу. Домовтеся про зустріч, під час якої зустрінетеся з людьми, які опікуються вашими майбутніми приятелями, довідаєтеся про правила самого закладу, його традиції, особливості спілкування із вихованцями, їхні потреби.
- Визначіться, чим саме ви готові займатися із вихованцями інтернатного закладу. Цей вид активності повинен бути приємним та близьким і вам самим. Можливо, ви читатимете уголос їхні улюблені книжки (чи й допоможете їх обрати), можливо, навчатимете вишиванню чи малюванню. Можливо – якщо дозволятимуть загальний стан вихованців та умови закладу – займатиметеся певним видом спорту. Будьте певні: для дітей ви будете справжнім майстром улюбленої справи.
- Оберіть прийнятний для вас формат та графік зустрічей. Якщо маєте певні сумніви щодо того, чи готові приходити у гості до дітей постійно – попередьте вихователів: швидше за все, вам запропонують розпочати з одного заходу, а дітей налаштують відповідним чином. Також ви можете обирати бути приятелем однієї дитини з інвалідністю (можливо, одним з учасників мережі індивідуальної підтримки, яка складається з кількох волонтерів та опікується цією дитиною) чи вести заняття за інтересами для групи дітей. Відвідуватимете своїх підопічних 1 раз на місяць чи кілька разів.
- Домовтеся із собою про обов’язковість дотримання графіку. Хай навіть ці зустрічі будуть 1 годину на місяць, але вихованці інтернату мають бути певними: їхній приятель обов’язково прийде у гості.
- Перша зустріч може бути загальною, і з вихованцями, найстаршими за віком та найкраще до цього підготовленими. Наприклад, концерт в актовому залі, літературні читання. Додайте елементи взаємодії – кілька конкурсів. Це допоможе вам ближче познайомитися із вихованцями, а їм – подолати можливі бар’єри у спілкуванні з вами. Так, власне, і вчинив Віктор та його однодумці, а далі: «Вже по завершенні концерту із конкурсами до нас підійшли кілька вихованців – самі, з власної ініціативи. І ми почали спілкуватися. Домовилися про наступну зустріч – уже вужчим колом. А за якийсь час – знову наш виступ в актовому залі. І ось таким чергуванням «виступ-вузьке коло» стало легше налагодити спілкування».
- Станьте учасником групи підтримки, якщо інші формати спілкування з вихованцями інтернатного закладу поки що вважаєте складними для себе. Ось як про це розповідає Віктор: «Дехто бере участь у наших концертних програмах, допомагає, наприклад, проводити конкурси. І вже по завершенні ці гості підходять, фотографуються разом із дітьми, спілкуються. Тобто, ці люди не готові постійно приїздити, але коли такі концерти – раз на місяць, раз на півтора місяці, – вони можуть саме таким чином допомогти».
Важливо зробити перший крок на зустріч тим, хто потребує підтримки та спілкування більше, ніж цукерок чи іграшок. І 19 грудня, день святого Миколая, – найкращий для цього привід!